În anii în care eram tânăr și vulnerabil, tata mi-a dat un sfat.
"Încearcă mereu să vezi ce-i mai bun în oameni", spunea.
Drept consecință, sunt rezervat în privința judecării altora.
Dar până și eu am o limită.
Atunci, cu toții beam prea mult.
Iar odată cu trecerea timpului, beam și mai mult.
Niciunul dintre noi nu a contribuit cu nimic nou.
Când m-am întors de la New York eram scârbit.
- Înțeleg, domnule Carraway. - Scârbit de toți și de tot.
De un singur om nu-mi era scârbă.
Un om, domnule Carraway?
Gatsby.
Era un prieten de-al tău?
Era... singura persoană optimistă pe care am întâlnit-o.
Probabil nu voi mai întâlni pe cineva la fel.
Era ceva la el. Avea o sensibilitate...
Era ca un seismograf care înregistrează cutremure la 15.000 km depărtare.
Unde l-ai întâlnit?
La o petrecere.
La New York, în vara anului 1922.
Am fost atras de tempoul orașului, de isterie.
Acțiunile atinseseră maxime record,
iar Wall Street-ul intrase într-o nouă eră a profiturilor.
Petrecerile erau mai mari, spectacolele mai luxuriante,
iar clădirile mai înalte.
Moravurile erau ușoare și se luase interdicția de vânzare a alcoolului,
astfel că băutura era ieftină.
Wall Street-ul ademenea tinerii ambițioși.
Iar eu eram unul dintre ei.
Am închiriat o casă la 32 km de oraș, în Long Island.
Trăiam în West Egg, într-o cabană uitată de lume,
printre reședințele tinerilor bogați.
Pentru început, am cumpărat 12 volume despre credite bancare și investiții.
Totul era nou pentru mine.
Piața de acțiuni a atins un nou vârf.
Bineînțeles, nimic nu e 100% sigur. N-aș investi toți banii în asta.
La Yale, visam să devin scriitor. Dar am renunțat la acel vis.
Deși soarele strălucea ademenitor și copacii erau plini de frunze,
voiam să-mi petrec toată vara învățând.
Probabil așa aș fi făcut dacă nu eram distras de petreceri.
În spatele zidului era un castel colosal.
Era deținut de un domn pe care încă nu-l întâlnisem.
Îl chema Gatsby.
Deci era vecinul tău?
Da, vecinul meu.
Dacă mă gândesc mai bine,
totul a început când am mers la verișoara mea, Daisy, pentru cină.
Trăia dincolo de golf, în zona bogătanilor, East Egg.
Soțul ei se trăgea dintre cele mai bogate familii ale Americii.
Îl chema Tom Buchanan.
Când am fost împreună la Yale, era un atlet cunoscut,
dar zilele de glorie îi trecuseră și se mulțumea cu...
...alte îndeletniciri.
Ți-am spus să nu mă suni aici.
- Juarez! - Shakespeare!
Tom!
- Cum merge romanul american? - Acum vând obligațiuni cu W. Chase.
- Ce zici să mergem în oraș după cină? - Nu pot.
- Să petrecem ca băieții. - Mâine am serviciu.
Prostii! O să mergem.
Cea mai bună echipă din America. Datorită lor sunt unde sunt azi.
Forest Hills a jucat cu prințul de Wales. Nu se pricepea deloc la joc.
Trebuie să profiți. Prinde, Nick.
- Henry, unde ești? - Oui, monsieur.
Închide ușile.
Scuzați-mă. Mulțumesc.
Tu ești, iubirea mea?
Daisy Buchanan, fata de aur.
M-a trecut un fior
și am știut că eram singurul din lume pe care voia să-l vadă.
- Mi-au simțit lipsa la Chicago? - Da.
- Cel puțin 12 oameni ți-au trimis urări. - Cât de minunat.
- Sunt în doliu. Plâng și suspină... - Nu te cred.
Strigă "Daisy Buchanan, nu putem trăi fără tine!".
Sunt paralizată de fericire!
Jordan Baker, o jucătoare celebră de golf.
Era cea mai înspăimântătoare persoană pe care am văzut-o.
Ți-am văzut fața pe coperta revistei "Sporting Life". Sunt Nick Carraway.
Îmi plăcea să mă uit la ea.
Stau pe canapeaua aia de nu știu când.
Vara asta o să vă fac lipeala. Vă urc pe vapor și vă trimit pe mare.
- Nu ascult ce zici! - Nick, Daisy zicea că stai în West End.
Că îți petreci timpul cu mahării apăruți peste noapte.
- Cocioaba mea costă 80 $ pe lună. - Viața ta e adorabilă.
Știu pe cineva în West End.
Nu știu pe nimeni în partea aia a golfului.
Trebuie să-l cunoști pe Gatsby.
Gatsby?
- Care Gatsby? - Doamnă, cina e servită.
- Vrei să știi un secret de familie? - Doar pentru asta am venit.
- E vorba de nasul majordomului. - Lucrurile au mers din rău, în mai rău.
Urăsc cuvântul acela.
Nicky, am auzit că te însori cu o fată din Vest.
- Minciuni! Sunt prea sărac. - Să fie babornițe, ca să moară repede.
Putem să vorbim despre altceva? Orice... Despre recoltă.
- Mă faci să mă simt necivilizat, Daisy. - Civilizația se duce de râpă.
Ai citit "Rise of the Colored Empires", de Goddard?
Toți ar trebui să citească. Ideea e că totul ține de noi.
Rasa dominantă trebuie să vadă de celelalte rase. Să dețină controlul.
Tom e foarte profund în ultima vreme.
- Citește cărți cu cuvinte lungi. - E dovedit științific.
Trebuie să-i punem la picioarele noastre.
Reședința Buchananovih.
Domnul Wilson de la garaj? Domnule Buchanan?
Scuzați-mă, revin imediat.
Mă scuzați.
Acest Gatsby de care ziceai, e vecinul meu.
Taci din gură. Vreau să aud ce vorbesc.
Se întâmplă ceva?
- Credeam că știa toată lumea. - Eu nu știu.
- Tom are o amantă la New York. - O amantă?
Putea avea decența să nu sune la cină. Nu crezi?
Mă bucur să te văd la masa mea, Nicky. Îmi amintești de un trandafir.
- Un trandafir adevărat... - După cină...
...eu și cu Nick mergem în oraș. Nu, Nick? La Yale Club.
- Rămâi, Nicky! - Lucrez de dimineață.
- Prostii! - Avem atâtea de vorbit.
Ieșim la câteva pahare.
Nu puteam ignora acel telefon de metal ce suna încontinuu.
- Nicky... - Ce e?
Chestia e că... cred că totul e oribil aici.
- Serios? - Da.
Am fost peste tot, am văzut de toate și am făcut de toate.
Am avut o vreme proastă, Nicky. Sunt sceptică în legătură cu orice.
Bănuiesc că fiica ta e bine, e sănătoasă...
Pammy? Da.
Ascultă, Nick. Când s-a născut, Tom era...
...Dumnezeu știe unde.
Cu Dumnezeu știe cine.
Eu stăteam acolo și întrebam dacă e băiat sau fată.
Au spus că e fată. Apoi am suspinat.
Eram fericită că era fată.
Sper că va fi neghioabă.
Ăsta-i cel mai bun lucru pentru o fată în lumea asta.
O neghioabă mică și frumoasă.
Toate lucrurile strălucitoare și de preț se risipesc așa repede...
Și nu se mai întorc.
Când m-am întors acasă, am văzut o siluetă pe docul vecinului.
Ceva îmi spunea că era...
...domnul Gatsby.
Părea că voia să ajungă la ceva din întuneric.
O lumină verde.
- Nu vreau să vorbesc despre asta, doctore. - Atunci scrie despre asta.
- Să scriu? - Da.
- De ce aș face asta? - Tu ai spus că scrisul îți aduce pace.
Da, păi... celorlalți nu prea le-a adus pace.
- Nu m-am priceput la asta. - Nu-i nevoie s-o citească nimeni.
Poți s-o arzi oricând.
- Despre ce să scriu? - Despre orice.
Orice îți aduce pace.
O amintire, un gând, un loc...
Scrie despre asta!
Un loc...
Valea Cenușii era un loc grotesc.
Acest "cimitir" al New York-ului se afla între West Egg și oraș.
Cărbunele mocnind furniza energie "Orașului de aur",
prin truda oamenilor vlăguiți ce lucrau în acel aer plin de pulbere.
Această fermă magnifică era vegheată permanent de dr T. J. Heckelburg.
Un optician uitat de lume care scruta cu privirea tot locul,
precum ochii Domnului.
Tom mă invitase în oraș, aparent să luăm cina la Yale Club.
Dar ziua a luat o turnură neașteptată.
- Haide! - Ce vrei să spui?
- Haide! - Ce facem?
Tom, ce faci?! Tom?
Tom, stai! Așteaptă-mă.
Salut, Wilson. Cum merge afacerea?
Nu pot să mă plâng.
- Deci... când îmi vinzi mașina aia. - Oamenii mei încă lucrează la ea.
- Munca merge cam încet. - Poate o s-o vând în altă parte.
Nu, nu mă refeream...
Dacă e vorba de afaceri, cu mine vorbești.
Adu niște scaune ca să poată sta jos.
Bineînțeles. Să discutăm afaceri.
O să aduc scaunele. Myrtle, ține-le tu companie...
- Bună. - Bună.
- Domnule Buchanan, doriți bomboane? - Nu, mulțumesc.
Domnișoară Wilson, Nick Carraway.
- E o plăcere. - Nick e scriitor.
De fapt, mă ocup cu obligațiuni.
Vreau să... iei următorul tren.
- Acum? - Da.
- Putem vorbi în apartament? - Cum dorești tu.
- Domnule Buchanan, vreți un suc? - Nu, sunt bine.
- Cheam-o pe soră-ta pentru el. - Nu, e în regulă. Mulțumesc.
Catherine e foarte frumoasă și oamenii o plac.
- Chiar nu pot. - Vrei s-o stânjenești pe Myrtle?
Haide.
Sunt Catherine. Parcă aveam o petrecere.
Nu cred că e un moment potrivit. Eu tocmai plecam.
- Sunt niște oameni... - Chester, el trebuie să fie vărul.
- Ești adorabil! - Mulțumesc.
- Chester McKee, încântat. - Nick Carraway.
- Haide, nu-ți place? - Myrtle? Myrtle?
Myrtle-frumoaso!
Chiar trebuie să plec.
Myrtle, servește lumea cu ceva de băut înainte să-i ia somnul.
- Tom, eu tocmai plecam. - Așteaptă!
- Eu tocmai plecam. Trebuie să plec. - Prostii!
- Treci acolo și vorbește cu Catherine. - Nu mă simt bine aici. Daisy e vara mea.
Știu că-ți place să privești, îmi amintesc de la facultate.
Nu te judec, avem toată vara la dispoziție.
Vrei să stai pe bară și să privești, ori vrei să pui mâna?
- Să pui mâna! - Nu te crezi în stare?
Haide! Haide!
Stai la soare și privești, ori pui mâna?
Dă-ți jos pălăria și stai puțin aici.
Nick, McKee e artist în fotografie. Și Nick e artist.
- Nu, nu! - Serios?
- Scriu puțin, dar... - Serios?
- Și trăiești în Long Island? - Locuiesc în West Egg.
Am fost acolo la o petrecere acum o lună. La un om numit Gatsby.
- Îl cunoști? - Locuiesc chiar lângă el.
E vărul lui Kaiser Williams. Știi tu, regele malefic german.
McKee, fă o poză acum!
Eu nu sunt un model din acela. Dar pot, dacă vrei.
Niciunul dintre ei nu pot suporta persoana cu care m-am căsătorit.
- Nu-l place pe Wilson? - E un gunoi unsuros.
Nu, mulțumesc. Mă simt mai bine lucidă.
Calmante. Le iau de la un doctor din Queenie.
- Vrei una? - Nu, mulțumesc. Stau bine cu nervii.
Fusesem beat doar de 2 ori în viață.
A doua oară a fost acea după-amiază.
În acea noapte, în apartamentul pe care Tom îl ascunsese de Myrtle,
am fost cuprinși de o nebunie efervescentă.
O îmbiere a inimii care ne învăluise violent pe toți.
Deodată, a început să-mi placă New York-ul.
E mai bine ca la Yale Club.
Sus, deasupra orașului,
ferestrele noastre galbene au contribuit la dezvăluirea secretelor omenești.
Un privitor obișnuit în stradă...
Mă puteam regăsi și în el.
Priveam sus și mă întrebam. Eram și înăuntru, și afară.
Eram fascinat și îngrozit în același timp,
de varietatea inepuizabilă a vieții.
- Nu ai dreptul să-i spui numele! - Daisy, Daisy!
O să îl spun când vreau...
- Dumnezeule, ești nebun! - Ești o curvă!
Nu știu cum am ajuns acasă,
dar m-am trezit cu un sentiment neliniștitor că Gatsby mă urmărea.
Te privea?
Da, Gatsby mă urmărea mereu.
- De unde știai asta? - Primisem o invitație.
Eram singurul.
Și vorbesc sincer că doar eu am primit o invitație la o petrecere dată de Gatsby.
Restul New York-ului venea neinvitat.
Tot orașul se urca în mașini, și fiecare weekend
se termina cu o petrecere dată de Gatsby.
Toți, din toate categoriile sociale ale New York-ului.
Acest carnaval caleidoscopic se revărsa pe ușile lui Gatsby.
Invitația mea.
Era o caravană de Playboy milionari, editori și infirmiere blonde.
Succesoare care își măsurau averile pe plaja lui Gatsby...
Iar șeful meu, Walter Chase, pierdea bani la ruletă.
Editorialiștii de ziare de bârfe, gangsterii și guvernatorii schimbau numere de telefon.
Actrițe de film, regizori de pe Broadway,
protectori ai eticii, directori de licee,
și Uling Klipspringer, un descendent dubios al lui Beethoven.
Știți unde o găsesc pe gazdă? Pe domnul Gatsby? Locuiesc alături.
Gatsby? Nu l-am văzut vreodată pe domnul Gatsby, domnule.
Nimeni nu l-a văzut.
Singur și puțin jenat, am decis să mă fac beat mangă.
Mă gândeam eu că te găsesc aici.
- Bună! - Mi-am amintit că locuiești alături.
- E ca un parc de distracții aici. - Mergem?
- Tu ai avut invitație? - Oamenii nu sunt invitați de Gatsby.
Eu am fost. Se pare că sunt singurul.
- Cine e acest Gatsby? - A fost spion german în război.
Teddy Barton, Nick Carraway.
- Spion german? - Nu, e asasinul lui Kaizerov.
- Am auzit că odată a omorât un om. - Ucide din plăcere.
- Pe gratis. - Și e mai bogat decât Dumnezeu.
- Tu nu crezi că a omorât pe cineva, nu? - Hai să-l găsim și să-l întrebăm.
Doamnelor și domnilor,
urați-i bun venit pe scenă incredibilei domnișoare, Gil McGray!
Îl căutai pe domnul Gatsby? Haide.
Dar te-ai înșelat, căci eu sunt misteriosul domnul Gatsby!
Nu-l vei găsi. Casa asta cu tot ce se află în ea,
fac parte dintr-o deghizare elaborată.
Domnul Gatsby nu există.
- Serios? Dar l-am întâlnit. - Ești sigură?
Pe care? Pe prinț, pe spion sau pe asasin?
Nu cunosc pe nimeni care știe ceva adevărat despre domnul Gatsby.
Nu-mi pasă! Dă petreceri mari, iar mie îmi plac petrecerile mari.
Sunt intime. La petrecerile mici nu ai deloc intimitate.
Dacă e adevărat, pentru ce sunt toate astea?
Asta, dragul meu băiat, se întreabă toți.
- Îmi acorzi dansul ăsta? - Om mârșav!
Ți-o fur, Carraway!
- Doamnelor și domnilor! - Haide!
Istoria jazz a lumii, acompaniată de artificii!
- Haide, Nick! - Uită-te în jur!
Fetele bogate nu se însoară cu băieți calici.
- E a mea! - Chipul tău îmi e familiar.
- Ai fost în divizia a 3-a în război? - Da, batalionul al 9-lea.
- Eu am fost în al 7-lea. - Iartă-mă, îmi pari familiar.
- Te simți bine, amice? - Totul e incredibil! Eu locuiesc alături.
Se pare că sunt singurul care a primit invitație de la Gatsby.
Am venit să-l cunosc. Nimeni nu l-a mai întâlnit.
Se spune că e văr de-al treilea cu Kaiser, și de-al doilea cu diavolul.
Mă tem că nu am fost o gazdă prea bună, băiete...
Eu sunt Gatsby.
Avea un zâmbet rar, peste care dai doar de 4-5 ori în viață.
Părea să te înțeleagă și să creadă în tine,
exact așa cum îți plăcea să fii înțeles și crezut.
- Scuze, băiete. Credeam că ești nou. - Vă rog... Nu știu ce să spun.
- Iertați-mă. - Nu e nimic.
Am băut prea mult.
- Da? - Apel de la Chicago, domnule Gatsby.
Vin imediat.
Dimineață o să ies la o plimbare cu noul meu hidroavion.
Vrei să vii cu mine?
- La ce oră? - Când poți tu.
Frumos din partea ta.
Mă bucur să vă revăd, domnișoară Baker.
Dacă dorești ceva, doar întreabă, băiete.
Scuzați-mă. Voi reveni mai târziu.
- Mă așteptam să fie mai... - Bătrân și gras?
Da.
Tinerii nu apar de nu știu unde și-și cumpără un palat în Long Island.
Mi-a spus odată c-a fost la Oxford.
- Dar nu îl cred. - De ce?
Nu știu. Pur și simplu nu cred că a fost acolo.
Iertați-mă, domnișoară Baker, domnul Gatsby vrea să vă vorbească în privat.
- Cu mine? - Da, doamnă.
Nick? Nick?
Am auzit cea mai șocantă chestie!
- Pe unde ai umblat, ne așteaptă mașina. - Haide, plecăm!
E uimitor, totul are sens acum!
Haide!
- Ce are sens? - Totul.
Haide, e o nebunie. Trebuie să plecăm de aici.
Iată-mă vorbind cu tine, deși am jurat că nu-ți spun.
Spune-mi!
Îmi pare rău, Nick. Am jurat să nu spun.
Îmi pare rău c-am ținut-o departe de tine, băiete.
Nu uita, mâine dimineață mergem cu hidroavionul.
Da.
- Apel de la Philadelphia, domnule Gatsby. - Da.
- Noapte bună, băiete. - Noapte bună.
Mulțumesc.
Nick, să mă vizitezi! Ne vedem la un ceai săptămâna viitoare.
- Mă găsești în cartea de telefoane! - Te voi suna!
După ce am fost cu hidroavionul și am mai fost la două petreceri,
am fost până și pe plaja lui personală, dar, totuși, doctore,
am realizat că nu știam absolut nimic despre Gatsby.
Până ce...
E frumoasă, așa-i băiete? Ai mai văzut așa mașină?
Toată lucrătura e manuală. Are motor supraalimentat.
Îmbracă-te, mergem la prânz.
- Spune-mi, băiete, ce crezi despre mine? - Ce cred?
Da, ce crezi.
Nu vreau să-ți faci impresii greșite cu toate aceste acuzații bizare.
Sunt numai minciuni, îți garantez. Ai auzit și tu ce se spune.
Îți voi spune doar adevărul despre mine.
Sunt fiul unor oameni foarte bogați din Vestul Mijlociu.
Din păcate, acum toți sunt morți.
Am fost născut în America și educat la Oxford,
deoarece toți strămoșii mei au fost acolo. E tradiție de familie.
Felul în care vorbea, nu lăsa de îndoit că mințea.
După moartea familiei mele, am moștenit mulți bani.
După aceea am trăit ca un prinț prin toate capitalele Europei.
- Europa? - Da, Europa.
Paris, Veneția, Roma, Viena, Zürich, Helsinki, Moscova...
Am colecționat bijuterii, în mare parte rubine.
Am vânat cerbi și am făcut picturi proprii.
Chiar când credeam că nu poate abera mai mult...
...zicea că-i veteran de război.
Doborâse cu mâinile goale armatele nemțești.
Apoi am fost în pădure și am dezmembrat două arme...
Eram depășiți cu 5 la 1... Era un tranșeu de 500 metri...
Am stat acolo două zile. Am fost 130 de oameni și doar 16 pierderi.
Toate guvernele aliate mi-au dat o medalie. Chiar și Muntenegru.
Uite, asta e de la Muntenegru.
Maior Jay Gatsby, pentru curaj în câmpul de luptă. Așa e.
Mai e ceva ce am cu mine mereu. E un suvenir de când eram la Oxford.
E făcută la facultatea Trinity. Bărbatul din dreapta e Earl de Doncastlea.
Ce puteam spune? Fotografia arăta verosimil.
Se putea să fie totul adevărat?
Desigur, nu trebuie să mă crezi pe cuvânt, băiete.
Te voi prezenta unuia dintre cei mai mari afaceriști din New York.
Domnul Meyer Wolfsheim. E un bun prieten de-al meu.
El îți va confirma tot ce-am spus și va garanta pentru purtarea mea.
- Sunt sigur că nu e necesar. - Ba e!
Vreau să mă cunoști, nu vreau să crezi că sunt...
...un nimeni.
Vezi tu, băiete, îți voi cere o mare favoare.
- O mare favoare? - Da.
Domnișoara Baker îți va explica totul la un ceai după-amiază.
- Jordan? Ea ce legătură are cu asta? - Te asigur că nu e nimic rău.
Doamna Baker e o femeie cinstită, nu ar face nimic necuviincios.
- Trage pe dreapta! - Bine, băiete!
Foarte bine.
Ne vedem data viitoare, domnule Gatsby.
- Scuzați-mă! - Mulțumesc.
Vreun vechi prieten de la Oxford?
I-am făcut sergentului o favoare odată.
Îmi trimite felicitări de Crăciun în fiecare an.
Cred că va fi și el la prânz.
Când am ajuns pe pod, eram imposibil de contrariat.
Nu știam ce să mai cred.
Însă orașul văzut de pe podul Queensboro arată la fel ca prima oară.
Avea aceeași aură misterioasă ce-ți promitea toate frumusețile din lume.
Orice era posibil.
Acum că trecusem peste pod, nu mai mă gândeam la nimic.
Nici măcar la Gatsby.
Băiatul meu!
Miroși așa bine. Uită-te la tine.
Domnule Carraway, el e bunul meu prieten, domnul Meyer Wolfsheim.
- E o plăcere, domnule Carraway. - Asemeni.
- Știu totul despre tine. - Înțeleg.
- Da, domnul Gatsby vorbește mereu de tine. - Serios?
- Mergem? - Haide!
Însoțește-ne dacă vrei puțin exces.
Dă-mi drumul!
El e Walter Chase. Dacă nu-și ține gura, nu primește niciun ban.
Vorbim de asta mai târziu.
- Whisky, domnule Gatsby? - Whisky să fie.
Ai grijă de prietenul meu.
E următorul campion la categoria grea.
Jay, ești sub arest!
Ai grijă că te transformi într-un Djasari veritabil, comisare.
Acela era comisarul.
- Aveți grijă la mese, domnule senator. - Fii sigur, Jay.
Comandă homari. E ornat cu cele mai bune trufe și condimente.
Cum merge cu obligațiunile, domnule Carraway?
Foarte bine. Mulțumesc.
Am înțeles că ești în căutarea unui partener de afaceri.
Nu, nu! Nu el e omul. El e un prieten de care îți ziceam.
Îmi cer scuze. Am greșit omul.
Iertați-mă, dar trebuie să dau un telefon.
- Ați avut noroc, domnule senator? - Ce domn.
Se trage dintre cele mai bune familii din Vestul Mijlociu.
Păcat că au murit cu toții.
Când l-am întâlnit pe domnul Gatsby întâia oară, chiar după război,
am știut că am dat peste un om de viță nobilă.
E veteran, are decorațiuni și e școlit la Oxford.
- Știi de Oxford, nu? - Da, am auzit.
Iar când vine vorba de femei însurate, un bărbat ca el nu e de încredere.
Cu un prieten sau cineva ca tine, nici nu s-ar uita la soția ta.
- Nu sunt căsătorit. - Dar lucrezi pe Wall Street, nu?
Da.
Te uiți la nodul de la cravată?
E cel mai bun exemplar de molar uman.
- E totul bine, domnilor? - Da.
Tocmai vorbeam despre soțiile altor oameni.
Soțiile altor oameni? Serios?
Eu am terminat aici. Vă las, domnilor, să vorbiți de sporturi și femeile voastre.
- Soțiile altor oameni? - Salutare, doamnelor.
- Cine e, oricum? E actor? - Meyer? Nu, e parior.
El a câștigat Cupa Mondială din 1919.
- Fără măsluieli? - Fără.
- Cum a reușit asta? - Probabil a văzut oportunitatea.
E un om foarte inteligent.
Să vorbim de domnișoara Baker și cererea mea pentru tine.
Mă bucur să te văd.
- Ce faci? - Bine.
Daisy e furioasă. Ai uitat s-o suni.
Domnule Gatsby, vi-l prezint pe domnul Buchanan.
E o plăcere să vă cunosc.
Nu credeam că te voi găsi în acest "templu al virtuții".
Doar luam prânzul cu domnul Gatsby.
Vă pot ajuta, domnule?
O caut pe domnișoara Baker, starleta de golf.
Am văzut-o. Mulțumesc.
- Ce joc joci tu cu Gatsby? - Domnul e în compania dumneavoastră?
Nick, liniștește-te.
Mă ia cu mașina lui galbenă și tot vorbește de război...
- Ce-i cu această cerere uriașă? - Vrea s-o invite pe Daisy la un ceai!
Pe Daisy?
- Gatsby? De ce? - Nu știu de unde să încep.
Abia aseară am realizat că l-am mai întâlnit pe Gatsby acum 5 ani.
În Louisville. În ziua aceea primisem noii teniși englezești de golf.
Daisy era cea mai populară fată printre ofițerii din Camp Taylor.
Bună, Georgie.
Unul dintre ei era în mașină cu ea.
Era Gatsby. O privea cum toate fetele vor să fie privite.
- Spune-mi ce s-a întâmplat. - Nu știu.
Trageți!
Gatsby a fost trimis la război. Când războiul s-a terminat,
Daisy l-a așteptat, dar din motive necunoscute,
Gatsby nu s-a mai întors.
Un am mai târziu, Tom Buchanan din Chicago,
a năvălit și a "furat-o". I-a dat un colier de perle de 350.000 de dolari.
În dimineața nunții, Daisy a primit scrisoarea.
- Spune-le că m-am sinucis! - Ce e aia?
- Dă-mi-o! - Nu! Lasă-mă în pace!
- Ce era în scrisoare? - Nu știu, nu mi-a spus.
Dar era prea târziu.
În acea zi, la ora 17:00, Daisy Fey s-a căsătorit cu Tom Buchanan.
Fusese tam-tam cum nu se mai văzuse vreodată.
După luna de miere i-am văzut în Santa Barbara.
M-a mișcat. N-am văzut niciodată o fată așa îndrăgostită de soțul ei.
O săptămână mai târziu, Tom a făcut accident.
L-a prins cu o servitoare de la hotel. Totul a ajuns pe prima pagină a ziarelor.
- E o coincidență stranie. - Ce anume?
Faptul că reședința lui Gatsby e chiar peste golf.
Nu e o coincidență. A cumpărat casa aceea ca să-i fie aproape.
Dădea acele petreceri sperând că va veni într-o seară.
Întreba mereu de Daisy. Doar eu aveam contact cu ea.
Toate astea pentru o fată pe care n-a văzut-o de 5 ani?
Și acum vrea s-o invite la ceai?
Câtă modestie...
Uimitor, nu?
- Salutare, porumbeilor. Unde mergeți? - Long Island, vă rog.
- Crezi că Daisy vrea să-l vadă pe Gatsby? - Nu trebuie să afle nimic.
Tu doar o inviți la tine, iar el va face să pară că era în trecere pe acolo.
Știu că mă simțeam sfâșiat.
Era corect s-o aduc pe vara mea, Daisy, o femeie căsătorită,
să se întâlnească cu un bărbat pe care abia îl știam?
Când am ajuns acasă, toată casa lui Gatsby era luminată,
fiind, parcă, pregătită pentru o altă petrecere sălbatică.
Dar nu se auzea niciun sunet.
- Mulțumesc. - O seară plăcută, domnule.
Casa ta arată ca un parc de distracții sau Coney Island.
- Așa e? - Da.
Mă uitam la niște camere. Ce-ai zice să mergem la Coney Island, băiete?
- Luăm mașina mea... - E prea târziu.
Putem merge la piscină, n-am folosit-o toată vara.
- Trebuie să merg la culcare. - Bine.
Te ajut cu cea mai mare plăcere.
O voi suna pe Daisy ca s-o invit la ceai.
- Când ești liber? - Când ești tu. Nu vreau să-ți fiu povară.
- Poimâine e bine? - Poimâine?
Trebuie să tund peluza.
- Nu faci prea mulți bani, așa-i băiete? - Nu prea.
Iartă-mă.
Se întâmplă să mai am o afacere pe lângă celelalte. Înțelegi, nu?
- Tu vinzi obligațiuni, nu? - Încerc.
E o chestie secretă, dar poți să faci bani buni...
- Nu, mulțumesc. Am destule pe cap. - Te asigur că n-o să fie cu Wolfsheim.
E doar o favoare, Jay.
Da. Te ajut cu plăcere.
- O favoare? - Da.
- Noapte bună. - Noapte bună.
'Neața!
În ziar spuneau că se oprește ploaia la 16:00.
Cred că în "The Journal".
La dreapta, domnilor. Chiar în sufragerie.
- E totul bine? - Iarba arată bine, dacă la asta te referi.
Iarbă? Care iarbă?
Am cumpărat prăjituri.
- Ai tot ce-ți trebuie? - Ar mai fi trebuit flori.
- Cred că a ieșit bine, nu? - Minunat.
- Crezi că e prea mult? - Cred că e ceea ce vrei.
Și eu.
- Nu pot să aștept toată ziua. Plec. - Nu fi prostuț.
- Mai sunt 2 minute până la 16:00. - Când e vorba de ceaiuri...
Ea e!
- Chiar aici locuiești, dragule? - Da, e pe gustul meu.
De ce am venit singură? Te-ai îndrăgostit de mine?
Acesta e secretul castelului Carraway. Spune-i șoferului tău să plece.
Întoarce-te într-o oră, Furdy. Îl cheamă Furdy.
Iisuse! Nu-mi vine să cred!
Ai jefuit o seră?
Chiar e îndrăgostit de mine.
Ține.
- E ciudat. - Ce e ciudat?
Ce faci?
Mă bucur să te revăd.
Și eu mă bucur să te revăd.
Noi... ne-am mai întâlnit.
Voi chema pe cineva să-l repare imediat.
- Îmi pare rău de ceas. - E un ceas vechi.
- Dar unul foarte frumos. - Da.
- Nu ne-am văzut de mulți ani. - Se împlinesc 5 în noiembrie.
- Ceai? - Da, mulțumesc.
- Lămâie sau zahăr? - Niciuna.
La fel și mie.
Trebuie să merg în oraș. Mă întorc imediat.
- Nick, trebuie să vorbim ceva. - Da, mă întorc imediat.
- E o greșeală! E o greșeală teribilă! - Nu fi jenat, și ea e la fel.
- E jenată? - Da, la fel de mult ca tine.
Te comporți ca un copil mic. Ești nesimțit, Daisy e acolo singură...
Rezumând povestea mea,
îmi amintesc că, pentru a doua oară în acea vară, păzeau secretele altora.
Eram, încă o dată, și înăuntru, și afară.
Nu mai plouă.
Da, așa e.
Ce părere ai de aia, Daisy?
- Vino să vezi. - Nicky, cât de ciudat.
Uite, e casa mea.
Chiar acolo, peste golf.
Știu. Am aceeași priveliște și de la mine.
Casa ta unde e?
Nick, vreau ca tu și Daisy să veniți la mine acasă.
Vreau să vadă cum arată.
- Sigur vrei să vin? - Bineînțeles, băiete!
- Larga, deschide porțile. - Deschideți porțile!
Am comandat porțile de la un castel din Normandia.
- Jay, e așa opulent! - Îți place?
Îmi place la nebunie.
- Dar cum stai aici singur? - Nu sunt singur.
Aduc mereu oameni interesanți și celebri.
Vino cu mine.
Casa asta arată regal.
- Vezi cum captează acoperișul lumina? - E splendid.
Haideți odată, vreau un tur regal!
Îmi plac toate lucrurile moderne. Apeși și iese pe acolo.
- Are cineva chef de-un golf? - Știi că sunt campioană la golf.
Îți arăt eu cum!
Pregătește-te, țintește, lovește!
- Ești așa prostuț! - Gata pentru un cadru apropiat?
Cu o față ca asta ar trebuie să fie pe coperta revistei Vogue.
Închide camera!
- E minunat! - E un Wurlitzer la comandă.
- Cântă cineva la el? - Klipspringer. Să-l trezească cineva.
- Muzică... iar apoi dansăm toată noaptea! - E un geniu, poate cânta orice.
Arată superb, nu băiete?
Am pe cineva în Anglia care-mi cumpără haine.
N-am mai văzut așa ceva.
Ceva pentru doamne.
Îți prezint o colecție pentru fiecare sezon.
Mătase...
- ...flanel... - Sunt așa frumoase!
...bumbac indian...
...lenjerie...
- E nebun, Nicky! - Nu te pot ajuta.
Știi că o să le probez pe toate. O să le distrugi!
Jay, oprește-te!
- Prinde! - Jay!
Ce s-a întâmplat?
Daisy, dragă, ce s-a întâmplat?
Mă întristează.
- De ce? - Fiindcă...
5 ani pierduți o bântuiau pe Daisy.
Dar nu avea ce să facă.
Fiindcă n-am mai văzut bluze așa frumoase.
Dacă nu era ceață, puteam vedea lumina verde.
Care lumină verde?
Cea care licărește în fiecare noapte la capătul docului tău.
Gatsby s-a gândit că semnificația colosală a acelei lumini
va dispărea pentru totdeauna.
Acum era, din nou, doar o lumină verde pe un doc,
iar lista lui de obiecte fermecate se redusese cu unul.
- Cine e aici, tatăl tău? - Nu, el e domnul Dan Cody, băiete.
E mort.
Acum mulți ani, îmi era cel mai bun prieten.
Nu mi-ai spus că aveai părul în stil Pompadour. Sau un iaht.
Vreau să-ți arăt ceva.
Așază-te.
Astea sunt extrase despre tine pe care le-am colecționat.
Mi-ai păstrat scrisorile...
Asta e prima mea poză cu tine.
Îți amintești scrisoarea asta?
...nu putem pierde această dragoste...
Vino acasă. Voi fi aici așteptându-te și sperând...
...că fiecare vis cu tine se va împlini.
Scuzați-mă.
Nu pot vorbi acum, băiete.
...trebuie să știe cât de mic e orașul. Ascultă-mă!
Am spus un oraș mic.
Ascultă-mă! Nu e de niciun folos dacă înțelege ideea de oraș mic!
Pe mai târziu, băiete.
Bine.
Klipspringer.
S-a trezit.
Mergem?
Îmi doresc să fi făcut tot de pe lume cu tine.
Toată viața mea...
...mi-am dorit să fie așa mereu.
Așa va fi.
De-ar fi fost destul pentru Gatsby doar s-o țină de mână pe Daisy.
Dar el avea o viziune măreață cu viața lui și Daisy făcea parte din ea.
Abia la sfârșitul acelei veri, în ultima noapte l-am văzut pe Gatsby...
Mi-a povestit viața la care visase încă de mic.
Vezi tu, doctore, numele lui real era...
...James Gatz.
Părinții lui erau fermieri amărâți din North Dakota.
Dar el nu i-a acceptat ca părinți niciodată.
În mintea lui se credea fiul lui Dumnezeu.
Și avea să aibă un viitor glorios.
În urmărirea destinului, Gatz, în vârstă de 16 ani, a fugit departe.
Într-o după-amiază, a văzut un iaht în pericol pe coasta lacului Superior.
A mers să salveze vasul și pe căpitanul milionar și alcoolic, Dan Cody.
- Vei lovi țărmul! Haide, domnule! - Ce naiba faci, băiete?
Asta era oportunitatea lui și a profitat de ea.
Atunci am decis să-mi spun Jay Gatsby.
A scos iahtul din pericol și și-a propulsat viitorul.
Gatsby a dat dovadă de abilități și ambiție. Aceștia au navigat 5 ani în toată lumea.
E în regulă, bătrâne Dan. Tu m-ai învățat tot.
A învățat să se îmbrace, să se comporte și să vorbească ca un domn.
Jay Gatsby.
Arată bine, nu?
Gatsby spera să moștenească averea lui Cody.
Dar la moartea lui Cody,
Gatsby a fost renegat de la moștenire de către familia acestuia.
Rămăsese cu abilitatea de a se purta ca un domn,
dar era, încă o dată, sărac lipit pământului.
Până la mijlocul verii, Gatsby era pe prima pagină a ziarelor.
De unde veneau banii?
Întreg New York-ul se întreba asta.
Exact asta se întreba și Tom,
când a venit în compania lui Daisy la o petrecere opulentă dată de el.
Revin imediat.
Știai că mare parte dintre acești noi bogătani sunt doar traficanți?
Gatsby nu e așa, e om de afaceri. Deține multe farmacii.
Vreau să vi-l prezint pe senatorul Gulick.
- Domnule Carraway... - Domnule senator...
- Doamna Buchanan. - Încântată.
Și domnul Buchanan, jucător de polo.
- Nu eu. - E o plăcere să te cunosc, Buchanan.
- Vorbim mai târziu, domnule senator. - Nu vreau să fiu numit jucător de polo.
Haide, ar trebuie să fii mândru de reușitele tale.
- Vă pot arăta locul? - Desigur.
- Sunt mulți oameni faimoși aici. - Bineînțeles.
Nu prea ies în oraș. Nu cred că voi recunoaște pe nimeni.
Crezi? Poate o știi pe doamna aceea, de acolo.
- E Marilyn. Îi ador pozele. - Vrei să te prezint ei?
Chiar nu vreau să fiu numit jucător de polo.
Lucrurile acestea mă încântă.
Frumos dans.
Cred că ne-am mai întâlnit, domnule Buchanan. Acum o lună.
Așa e!
Erai cu Nick la bărbier.
Corect. O știu și pe soția dumneavoastră.
- Chiar așa? - Da.
- Domnule Gatsby, a sosit domnul Sleghorn. - Nu acum!
...cu Foxtrot!
Îmi permiteți, domnule Buchanan?
Bineînțeles.
Cred că mă voi amuza singur.
În caz că trebuie să notezi vreo adresă.
Uite-l pe puștiul meu, Jay.
Ai grijă cu șarmul veninos, domnule Mcklenehan.
Toate astea sunt create din imaginația ta?
Nu.
Tu ai fost mereu acolo.
În fiecare idee...
...și în fiecare decizie.
Desigur, dacă nu-ți place ceva, pot schimba.
E perfect.
Din imaginația ta perfectă și irezistibilă.
Mă întreb unde naiba a întâlnit-o.
- Mai vorbim. - Bine.
Vino cu mine.
Mulțumesc.
Mi-ai văzut soția?
Nu... nu am văzut-o de ceva timp.
- Whisky. - E ciudat, senatorul a văzut-o aici.
Îmi doresc să fugim.
Să fugim?
Daisy, dragă, nu s-ar cuveni.
- Locuiești în apropiere, Nick? - Chiar alături.
Serios?
Vom locui aici, în casa asta.
Noi doi.
Iubito...
...e timpul să-i spui lui Tom.
Noapte bună, domnilor!
Ce circ!
Dacă o vezi, zi-i că am căutat-o. Să nu uiți.
Mai știi cât de mult ne-am distrat. Nu știu de ce nu mai putem continua.
E cineva?
- Bună, Nicky. Aveam o discuție. - Despre ce?
Despre diferite subiecte.
Despre viitor.
Viitorul "Colored Empires".
- Tom, te caută la petrecere... - Domnule?
Domnule Gatsby, e domnul Sleghorn. E destul de zdruncinat.
Scuzați-mă.
- Nick, îi ții tu companie? - Desigur.
Gatsby dispăruse să rezolve un fel de dispută.
Daisy a așteptat.
Dar Gatsby nu s-a mai putut întoarce.
Pe astfel de oameni mă bazez? Auzi, erai indisponibil...
Ce se întâmplă cu tine?
- Unde ai fost? - Cu Nicky, domnul Gatsby ne arăta domeniul.
Sunt sigur că s-a surmenat mult ca să adune tot circul ăsta.
Vreau să știu cine e și cu ce se ocupă.
Și cred că voi și afla.
Iată-te! Daisy tocmai a plecat.
M-a rugat să-ți spun că s-a simțit foarte bine.
- Nu i-a plăcut. - Bineînțeles că i-a plăcut!
Nu, nu... Nu m-a plăcut pe mine. Nu s-a simțit bine.
Mă simt distant de ea, vreau doar s-o fac să înțeleagă.
- Te referi la petrecere? - La petrecere?
Numai la asta nu-mi stă gândul.
Asta-i tot, domnilor. Mulțumesc.
Vezi tu...
Trebuie să-i spună lui Tom că nu l-a plăcut niciodată.
- Ce? - Da.
Apoi putem merge înapoi în Louisville, la casa părinților ei.
Părinții ei sunt oameni încântători, băiete.
Acolo ne vom căsători.
Eu și Daisy o vom lua de la zero, ca și acum 5 ani.
- Eu nu i-aș cere prea mult. - Nu i-ai cere?
Nu.
Iartă-mă, băiete, dar e trist fiindcă e greu s-o fac să înțeleagă.
E așa greu s-o conving. Toate lucrurile astea sunt pentru ea.
Dar ea vrea să plece.
- Vrea să părăsească asta. - Jay!
- Nu poți repeta trecutul. - Nu îl pot repeta?
Nu.
Bineînțeles că poți.
Voi aranja lucrurile cum erau înainte.
Totul e așa confuz de atunci...
Vorbea mult despre trecut,
de parcă voia să recupereze ceva.
Dacă aș putea s-o iau de la început...
Dacă aș face asta, aș găsi-o din nou.
Unele viziuni de-ale sale interferau cu dragostea pentru Daisy.
Într-o noapte, în Louisville, acum 5 ani,
Gatsby a ajuns la casa lui Daisy din greșeală.
Prima oară când am fost la ea acasă, eram cu ofițerii de la Camp Taylor.
Nu mai fusesem într-o casă așa frumoasă.
Uniforma lui ascundea adevărul.
Era doar un tânăr calic cu o mare viziune despre el.
- Nu pleca, Daisy. - Nu plecam, mamă.
Sunt mulți ofițeri aici din familii de seamă.
Știam că puteam avansa pe scara succesului. Dar asta numai cu ea.
Când am sărutat-o, am știut...
...că voi fi mereu legat de ea.
Așa că m-am oprit.
M-am oprit și am așteptat.
Am mai așteptat un moment.
Știa că minte lui nu va mai fi niciodată liberă și neprihănită,
ca cea a lui Dumnezeu.
Această iubire avea să-i schimbe destinul...
...pentru totdeauna.
Apoi mi-am dat frâu liber.
Se deschisese pentru el ca o floare.
Iar încarnarea era completă.
Știam că a fost greșeală mare din partea mea să mă îndrăgostesc.
Am doar 32 de ani,
mi-aș putea continua viața dacă aș putea uita că am pierdut-o pe Daisy.
Viața mea, băiete... Viața mea trebuie să fie așa.
Trebuie să fie într-o ascensiune continuă.
Trebuie să meargă la Tom și să-i spună că nu l-a iubit vreodată.
Trebuie să-i acord mai mult timp, băiete. Mai mult timp.
Nu-ți face griji. O pot proteja aici.
Noapte bună, băiete.
Te înșeli în privința trecutului, băiete!
Te înșeli.
Toată vara a răsunat muzica la vecinul meu.
Iar oamenii din grădina sa albastră se perindau precum fluturii
printre râsete, zâmbete și cerul înstelat.
- Micul dejun? - Da, mulțumesc.
Râsete... Mulțumesc.
Erau bârfe, șampanie și stele...
Dar...
După vizita lui Tom și a lui Daisy, Gatsby a stins luminile una câte una.
Nu mai erau petreceri.
Daisy îl vizita în secret.
Sursa de satisfacție din timpul verii pentru Gatsby, devenise o amenințare.
Nu vreau să merg acasă.
Am auzit că ai concediat toți servitorii.
Daisy mai vine câteodată
și nu voiam să fie oameni care bârfesc până nu ne decidem ce facem.
Orașele acestea sunt foarte apropiate, băiete.
Se va afla în ziar, înțelegi?
Aceștia sunt oameni pentru care Wolfsheim a vrut să facă ceva.
Ce diferență e atât cât gătesc și fac paturile, nu?
Nick, Daisy e pregătită.
E gata, dar vrea să fii acolo, la masă.
Mâine, la casa ei.
O să vii, băiete?
Daisy are nevoie de tine.
Noi avem nevoie de tine.
Vii, băiete?
Am citit undeva că Soarele devine mai fierbinte cu fiecare an.
Stai puțin, era invers.
Soarele devine mai rece cu fiecare an.
Ce n-aș da să fiu în golf acum.
Locuiesc vizavi de tine.
Acolo.
Chiar așa.
Văd în fiecare seară lumina de la capătul docului licărind.
Care lumină?
Domnule Buchanan, eu vreau să mă apropii...
- Daisy și cu mine... - E așa de cald! Sunt confuză!
Ce vom face mâine și poimâine sau în următorii 30 de ani?
- Nu fi morbidă. - Să mergem în oraș.
- Cine vrea să meargă? - În oraș?
Femeile nu înțeleg cum funcționează chestiile alea.
Daisy?
Pari așa calm.
Mereu arăți calm.
Ai putea fi cap de reclamă în Times Square.
Un bărbat într-o cămașă albastră...
I-a spus lui Gatsby că îl iubea.
Iar Tom văzuse asta.
Să mergem în oraș!
- Chiar am chef. Henry, adu mașina! - Așa, pur și simplu?
- Pot să fumez o țigară mai întâi? - Ai fumat toată masa.
Hai să ne distrăm. E prea cald ca să plecăm.
A fost ideea ta grozavă. Hai să mergem cu toții în oraș.
- M-am răzgândit, brută. - Haide, ne luăm o cameră mare la Plaza.
O frapieră cu gheață, o sticlă de whisky și ne distrăm.
Haide, a fost ideea ta.
Bine, cum vrei tu, Tom. Haide, Jordan.
Ne însoțești, domnule Gatsby?
Două sticle de whisky învelite într-un prosop. Haide, Nick!
Domnule Gatsby, ești bun să iei coupe-ul meu? Eu voi conduce în mașina ta de circ.
Nu cred că mai are multă benzină, băiete.
Nu, are suficientă. Dacă rămân în pană, trec pe la o farmacie de-a ta.
Am auzit că, mai nou, poți cumpăra orice de la o farmacie.
- I-ai tu pe Nick și Jordan. - Bănuiesc că poți.
Ne vedem la Plaza.
Eu voi fi "bărbatul" din mașină care va fuma 2 țigări.
Probabil crezi că-s prost, nu?
Dar, uneori, am un al 6-lea simț care mă ghidează.
- L-am investigat puțin pe flăcăul ăsta. - Și ai aflat că a mers la Oxford?
Oxford, New Mexico. Unde purta un costum roz, ce naiba!
Tom, aproape am rămas fără benzină.
Wilson, ce mai aștepți? Pune niște benzină!
Trebuie s-o fac singur?
- Crezi că am venit să admir priveliștea. - Scuze, sunt bolnav.
De ce?
- Ce s-a întâmplat? - Nu știu, sunt vlăguit. Am nevoie de bani.
- Ce? - Eu și soția mea vrem să plecăm în vest.
Soția ta vrea asta?
Tom simțea fiorii reci ai panicii.
Amanta și soția sa erau ceva sigur în urmă cu o oră,
dar acum le pierdea pe ambele.
Am realizat ceva interesant în ultimele 2 zile.
Merge în vest fie că vrea sau nu.
- Cât îți datorez? - 1,20 dolari.
Am să-ți dau mașina. O s-o poți lua mâine!
Ajunge!
- Mai deschide o fereastră. - Nu mai sunt.
- Atunci cere un topor. - Uită de căldură.
- Dacă te plângi, doar agravezi situația. - Las-o în pace, băiete.
- Asta e o expresie de suflet a ta, nu? - Care anume?
"Băiete". Unde ai auzit-o?
Tom, dacă mai împarți insulte, plec imediat.
Domnule Gatsby, am înțeles că ați fost la Oxford.
- Nu chiar. - Eu am înțeles c-ai fost la Oxford.
- Da, am fost acolo. - Normal.
- Omul cu costum roz a fost la Oxford. - Tom!
- Am zis că am fost acolo, nu? - Am auzit. Vreau să știu când.
Vrei să știi când?
Așadar, domnule Gatsby?
A fost în 1919, am stat acolo doar 5 luni,
de aceea nu mă pot numi exact un om ieșit de la Oxford.
A fost o oportunitate pentru ofițerii care au luptat în război.
Voiam să merg și să-l bat pe Gatsby pe spate.
Îți pregătesc o băutură, Tom.
- Sigur te simți prost acum. - Stai puțin.
Îl mai întreb pe domnul Gatsby o întrebare.
Spuneți, domnule Buchanan. Chiar vă rog.
- Ce fel de râcă vrei să creezi în casa mea? - Nu cauzează nimic, tu faci asta!
- Controlează-te puțin! - Să mă controlez?
Presupun că ultima fiță e să-l las pe domnul Nimeni din Nicăieri,
să facă dragoste cu soția mea?
Dacă asta e ideea, nu mă bag.
Mai nou, oamenii își bagă nasul în viața familiilor altora,
iar apoi dau totul peste cap și permit mariajul între albi și negri!
Soția ta nu te iubește!
Nu te-a iubit niciodată. Mă iubește pe mine.
- Cred că ți-ai pierdut mințile. - Nu, băiete.
Nu te-a iubit niciodată. S-a însurat cu tine, doar fiindcă eu eram sărac,
iar ea se săturase să aștepte. A fost o greșeală teribilă.
În adâncul inimii ei, m-a iubit doar pe mine.
- Ar trebui să mergem. - Rămâi!
- Stai jos, Daisy! - Te rog, ia un loc.
Haide, Daisy.
- Daisy... Ce se întâmplă... - Ți-am zis adineauri ce se întâmplă.
- Asta se întâmplă de 5 ani. - Îl vezi de 5 ani?
Nu ne-am văzut. N-am putut. Dar ne-am iubit în tot acest timp.
Deci asta-i problema? Ești nebun!
Nu pot spune ce-a fost acum 5 ani, fiindcă n-o știam pe Daisy atunci.
Dar să văd cum te apropii de ea, doar dacă nu ești servitor.
În rest, totul e o minciună!
Daisy mă iubea când ne-am căsătorit și mă iubește și acum.
- Nu, îmi pare rău, domnule Buchanan. - Așa e! Ba chiar așa e.
Și, mai mult, și eu o iubesc.
Te iubesc, Daisy.
Știu că uneori îmi mai fac de cap, dar mă întorc mereu la tine.
- Asta-i o nebunie. - În adâncul inimii, te iubesc.
Ești dezgustător!
Știi de ce am plecat de la Chicago?
Mă mir că atunci n-ai mai spus c-ai călcat strâmb.
Toate astea sunt de domeniul trecutului, Daisy, dragă.
Spune-i adevărul. Zi-i că nu l-ai iubit niciodată și că...
- ...îl vei uita pentru totdeauna. - Cum aș putea să-l iubesc?
Spune-i că nu l-ai iubit vreodată și vei scăpa de toată durerea.
Daisy... Spune-i, Daisy.
- Nu l-am iubit niciodată. - Niciodată?
- Nu. - Nu.
Nici la Universitatea Kapiolani?
Nici atunci când te-am cărat în brațe de la Punch Bowl ca să nu te uzi?
- Niciodată? - Te rog, oprește-te.
Daisy...
Jay, vrei prea mult! Te iubesc acum, nu e suficient?
Nu pot uita trecutul. L-am iubit odată, dar te iubesc și pe tine.
Mă iubești și pe mine?
Și asta-i o minciună! Nu știa că mai trăiești.
Gatsby, sunt lucruri între mine și ea pe care nu le vei înțelege vreodată
și pe care niciunul dintre noi nu le poate uita!
Vreau să vorbesc singur cu Daisy. Acum ai speriat-o, băiete.
Daisy...
Chiar și singură nu pot spune că nu l-am iubit pe Tom.
- Bineînțeles că n-ai putea! - De parcă te-ar interesa.
Normal că mă interesează!
- De acum voi avea grijă de tine. - Nu vei mai avea grijă de Daisy!
- Te părăsește. - Prostii!
- Ba plec! - Nu, nu, nu mă părăsește.
Nu pentru un escroc, ca tine.
Cine ești mai exact, domnule Gatsby? M-am interesat puțin de afacerile tale.
- Ești prieten cu Wolfsheimovih. - Te rog, hai să mergem acasă.
El și Wolfsheim au cumpărat multe farmacii
și au vândut alcool ilegal peste graniță.
- Care-i problema, băiete? - Nu-mi spune mie așa!
Afacerea cu farmacii e nimic față de cea cu obligațiuni,
pe care tu și Wolfsheim o conduci.
Prietenul tău, W. Chase, nu e prea bucuros să te vadă.
M-am gândit la asta. Cum un bancher renumit, ca Chase,
e în datorii până-n gât unui șacal, ca Wolfsheim?
- Se numește lăcomie, băiete. - Așa e.
Iar tu ai jumătate de Wall Street să-ți aducă băutură în fiecare weekend.
Mă mir că nu te-a smintit și pe tine.
- Dumnezeule, a făcut-o. - Nu are de-a face cu...
Micul tău bâlci?
Daisy...
Nu vezi ce om e ăsta.
Cu reședința lui, toate petrecerile și hainele lui colorate...
E doar un paravan pentru Wolfsheim, gangsterul.
Vrea să-și bage ghearele într-un om respectabil, ca W. Chase.
Singurul lucru respectabil la tine, băiete, sunt banii tăi. Atât.
- Am la fel cât tine, deci suntem egali. - Nu, nu... Suntem diferiți.
Eu, ei, ea.
Cu toții suntem diferiți de tine.
Ne-am născut altfel. E în sângele nostru.
Nu poți spune, face sau fura nimic.
- O fată ca Daisy... - Taci!
Taci!
Gatsby arăta de parcă îl omorâse.
Cele mai sincere...
Îmi cer sincer scuze.
- Se pare că mi-am pierdut cumpătul. - Nu-i nimic, domnule Gatsby.
Arată-ne manierele tale fine de Oxford.
Daisy, draga mea. Asta nu va afecta nimic.
Daisy... Vorbește cu mine, iubito.
Mi-am pierdut cumpătul, atâta tot.
A început să vorbească cu febrilitate.
Dar cu fiecare cuvânt, Daisy se închidea tot mai mult în ea.
Te rog, Tom, nu mai suport!
Duceți-vă voi doi acasă. Luați mașina domnului Gatsby.
Haide. Nu te va supăra. Cred că realizează că acest flirt s-a terminat.
Daisy?!
Vreți niște băutură? Jordan, Nick?
- Nick? - Ce?
- Vrei? - Nu.
Tocmai mi-am amintit... Azi e ziua mea.
La mulți ani.
30 de ani... Se mai prevedea încă un deceniu de singurătate.
Bucuria împlinirii a 30 de ani a dispărut rapid,
cât Gatsby și Daisy conduceau în amurgul răcoros...
...către moarte.
Nu mă minți! De unde ai luat astea?!
Mă păcălești pe mine, dar nu și pe Dumnezeu! El vede totul!
Myrtle! Unde ești?!
- Oprește! - Iubito?!
Te rog!
Încetinește, încetinește. Sunt probleme pe drum.
E bine. Wilson are în sfârșit clienți.
- Hai să vedem. - Să nu dureze mult.
Ne uităm puțin doar. Haideți.
Domnule?
- Domnule, vă cer să... - Lasă-mă în pace!
Sunt bine.
O cunoșteai, nu?
Nu chiar. Nu.
O să văr rog să vă dați înapoi.
- Ce s-a întâmplat? - A alergat în mijlocul drumului.
Nenorocitul nici n-a oprit mașina.
Am văzut-o. Era o mașină galbenă mare.
- A apărut de nicăieri. - Da, o mașină galbenă și ciudată.
Făcută la comandă.
Nu-mi spuneți ce mașină era... Știu ce mașină era.
- Wilson... Wilson, calmează-te! - Știu ce mașină era!
Nu vedeți că omul are nevoie de pace și liniște? Ascultă-mă!
Tocmai am venit de la New York.
Știu prin ce treci. Așază-te!
Aduceți-i o băutură. Mașina aceea galbenă nu era a mea!
N-am văzut-o toată după-amiaza.
- Ce culoare are mașina ta? - E albastră.
Un Coupe. Tocmai am venit de la New York.
Abia acum au ajuns.
Bine.
Albastră.
Poftim.
A cui era mașina galbenă?
A unui tip, Gatsby. Jay Gatsby.
E un escroc, George. Organizează petreceri, poți să vezi în toate ziarele.
Poate că Myrtle mă înșela cu el.
- Poate de aceea a omorât-o. - Da, poate.
Doar Dumnezeu știe.
Trebuie să-l găsesc.
Gatsby... Trebuie făcut ceva cu tipul ăsta.
Va plăti... Va plăti cu vârf și îndesat.
Lașul! Nici n-a oprit mașina.
Îi mai iei apărarea acum?
Ți-am chemat un taxi, Nick. Vino și mănâncă ceva cât aștepți.
Nu, mulțumesc. Aștept afară.
Ce-i cu tine?
- Intră, Nick. - Nu, mulțumesc.
- E doar 21:30. - M-am săturat de toți!
Salut, băiete.
Ce faci acolo?
- Stau aici. - Da, văd asta.
- Ai avut văzut ceva probleme pe drum? - Femeia pe care ai călcat-o e moartă!
- Mă gândeam eu, i-am zis lui Daisy... - Daisy?
Tu te auzi ce spui? Cum ai putut să faci asta? Ce-i cu tine?
- Ești doar un laș! - Te rog nu mai urla așa!
- Nu mai are rost. - Nu mai are rost?!
- Dar femeia aceea? - A murit instantaneu.
- Da, ai nenorocito! Am văzut. - Înțeleg!
E vina mea! A ieșit deodată în cale, părând că vrea să vorbească cu noi.
Totul s-a întâmplat repede!
- A încercat să... - Ea?
Daisy era la volan?
Nu, am...
După ce am părăsit New York-ul, era foarte neliniștită.
Credeam că dacă conduce ea își va mai reveni din starea aceea.
Dar femeie asta a ieșit în fața noastră.
Totul s-a întâmplat foarte repede. N-a fost vina ei.
Nimeni nu trebuie să știe că Daisy era la volan.
- Promite-mi. - Jay...
- Du-te acasă și odihnește-te. - Voi aștepta aici.
- Aștept toată noaptea dacă e nevoie. - Nu, nu e o idee bună.
Dacă încearcă s-o deranjeze cu incidentul din seara asta...
- Dacă o deranjează sau brutalizează... - Tom n-o să-i facă nimic.
- Nici nu se gândește să-i facă rău. - N-am încredere în el!
- Nu am încredere în el! - Bine.
Așteaptă aici. O să văd dacă se întâmplă ceva.
Faci asta pentru mine?
Mulțumesc, băiete.
Nu-ți face griji de nimic. Mă ocup eu de toate.
Voi avea grijă de tine.
Vom pleca din oraș. Stai liniștită, totul va fi bine.
- Salut, băiete. - Jay...
- E totul bine? - Da, totul e bine.
A venit la 04:00 la fereastră.
A stat acolo...
...apoi a stins lumina, așa că...
Îmi dai o mână de ajutor, băiete?
Ar fi trebuit să-i spun ce-am văzut,
dar abia făceam față și eu.
Jay, după tot ce s-a întâmplat, trebuie să pleci.
- În noaptea asta. Îți vor găsi mașina. - Să plec? Nu pot să plec acum.
- Nu în noaptea asta. - Îți dai seama că o femeie a murit?
Daisy o să te sune dimineață,
apoi ne vom face planuri să plecăm împreună.
- Daisy... - Are nevoie de timp să digere lucrurile.
- Asta-i tot? - Vorbim! Mulțumesc.
- Îi trebuie timp să se gândească. - Nu, Jay... Daisy...
Are nevoie de timp de gândire. Va suna dimineață.
Așteaptă cu mine.
Soarele mai are puțin și răsare.
Aceea a fost noaptea în care mi-a spus, în fine, adevărul.
Pe tot.
O vreme, am crezut că am multe lucruri, dar adevărul e că sunt gol.
Cred că de aceea inventez lucruri despre mine.
Demult vreau să-ți spun toată povestea.
Am crescut într-o sărăcie cruntă, băiete.
A spus începuturile lui umile
și călătoria revelatoare pe care a avut-o cu Dan Cody.
Despre război, Oxford și cum a făcut "afaceri" cu Wolfsheim.
În acea noapte am devenit conștient de speranța de neoprit a lui Gatsby.
Am fost surprins când am aflat că mă iubea, băiete.
Era un dar pe care nu-l mai găsisem în altcineva.
N-am realizat cât de extraordinară putea fi acea fată.
Și pe care nu cred că-l voi mai găsi în altcineva.
Mi-am imaginat viața alături de Daisy.
M-am gândit cum să ne căsătorim și de unde luam bani lunar.
Ce era în scrisoare?
Motivul pentru care nu m-am putut întoarce după război,
e că i-am cerut să aștepte până devin cineva.
Dar era...
Simțeam că sunt căsătorit cu ea.
Asta a fost tot.
Toate erau pentru ea. Casa, petrecerile... Totul.
Dumnezeu vede totul.
Iertați-mă, domnule Gatsby, apel de la Chicago.
Nu acum.
Lasă o linie deschisă pentru un apel privat.
Apel personal? Desigur.
Domnule Gatsby, voi seca piscina înainte să cadă frunzele în ea.
Nu astăzi.
Nu azi. E așa frumos.
Știi ceva, băiete, n-am folosit piscina deloc vara asta.
Hai să înotăm. Adu telefonul la piscină.
Trebuie să plec, Jay.
- Am serviciu. - Înțeleg.
Lasă-mă să te conduc.
- O să te sun. - Așa să faci, băiete.
Crezi că o să sune Daisy?
- Presupun. - Da.
La revedere.
Jay?
E un public zăpăcit, dar faptul că e numeros, îl face valoros.
Am fost mereu mulțumit că am spus asta.
E singurul compliment pe care i l-am adresat.
În acea dimineață, Wall Street-ul își continua ascendența obișnuită,
dar eu numai chef de muncă nu aveam.
Așteptam vești de la Gatsby.
Cât el o aștepta pe Daisy...
Reședința Gatsby.
Domnul Gatsby vă aștepta telefonul.
Daisy...
Alo? Alo? E totul în regulă?
Alo? Alo?
Îmi amintesc că ziua aceea a continuat cu poliția,
fotografi și jurnaliști de tabloide.
Titlurile erau un coșmar.
Toată vina cădea pe Gatsby... Aventura cu Myrtle, fuga de la accident...
Totul... Iar eu nu puteam spune nimic,
în afară de faptul că totul era neadevărat.
Iubito, tati are grijă de fetițele lui favorite.
- Unde mergem? - Mergem în vacanță.
Doar tu, eu și tati.
- Reședința Buchanan. - Pot vorbi cu domnișoara Buchanan?
- Sunt domnul Carraway, vărul ei. - Domnișoara nu e disponibilă.
Dacă vorbești cu ea, spune-i că înmormântarea e mâine.
- Îmi cer scuze, domnule, tocmai au plecat. - Au plecat?
Știi când se întorc?
Nu, au plecat deja.
Te rog, știu că ar vrea să vină. Lasă-mă să vorbesc cu ea, te rog.
Doriți să o contactați?
- Nu mai am alte informații, domnule. - Vă rog!
La revedere.
Alo?
Tom și Daisy erau niște oameni fără conștiință.
Au distrus lucruri și oameni,
apoi s-au întors în viața lor nepăsătoare și plină de bani.
Plecați de aici! Haideți!
Plecați naibii de aici!
Am sunat, am scris și am implorat,
dar niciunul dintre sutele de oameni care veneau la petrecerile lui,
n-au venit la înmormântare.
Iar de la Daisy... nici măcar o floare.
Eu eram singurul pe care îl avea. Singurul căruia îi păsa.
După moartea lui Gatsby, New York-ul a devenit un loc bântuit pentru mine.
Acel oraș...
...cândva un miraj îmbietor de aur...
...îmi făcea silă acum.
În ultima noapte la New York,
m-am mai întors o dată la acea casă uriașă.
Asociații lui Wolfsheimovi spuneau că trebuia curățată.
Organiza petrecerile sperând că va intra într-o noapte.
- E ca un parc de distracții. - Cum stai aici singur?
Arată minunat, nu băiete?
Muzică... apoi putem dansa toată noaptea.
Vii, băiete? Avem nevoie de tine.
- Mi-aș dori să fie așa mereu. - Va fi.
Îmi amintesc cum am venit toții la Gatsby și ne-am "înfruptat" din corupția lui.
Dar el stătea înaintea noastră, protejând un vis neprihănit.
E pentru imaginația ta perfectă și irezistibilă.
Luna se ridica pe cer,
iar eu cum stăteam acolo privind lumea aceea sumbră,
m-am gândit la mirarea lui Gatsby
când a văzut prima oară lumina verde la capătul docului lui Daisy.
Ajunsese atât de departe,
iar visul lui părea așa aproape de realitate că-l putea simți.
Dar nu știa că-i expirase timpul.
Gatsby a crezut în lumina verde,
viitorul orgastic care ne e înfățișat an după an.
Ne-a fentat atunci, dar nu e nimic.
Mâine vom alerga mai repede și ne vom întinde brațele mai departe...
...iar într-o bună dimineață vom continua,
precum niște bărci împotriva curentului, renăscuți neîncetat în trecut.
MARELE GATSBY
Subtitrarea: Agnes (Subtitrări-noi Team)
Revizuire: muLineZu